Tanuki, tanuki, pojď si se mnou hrát!
Teď to nejde, zrovna jím!
A copak si dáváš?
Ředkvičky a slívy!
A pro mě tam taky máš?
Nebuď takhle chtivý!
My mývalovci jsme vždycky žili v blízkosti lidských obydlí.
Vůbec ne proto, abychom lidem kradli jídlo,
ale proto, že u rýžových i jiných polí
žijí žáby a kobylky, myši a krtci.
Roste tam ovoce jako kaki a moruše.
Takže je tam mnohem víc jídla než v lese.
Předešlé jaro ze starého statku najednou všichni odešli.
Nezdálo se, že by se někdo chtěl vrátit, a tak jsme se tam nastěhovali.
Strávili jsme tam báječný rok.
Bydlet v domě se zahradou na samotě bylo jako sen.
Jenže pak...
Mývalovci se o teritorium běžně nehádají, ale tohle bylo jiné.
Kdykoliv jsme se vydali za jídlem, narazili jsme na jiné mývalovce.
Probíhaly hádky a boje o doupata.
A nakonec...
Pom Poko, 31. rok, podzim.
Mývalovci z tamských kopců se na nově vymýcené hranici
mezi takským a suzuským lesem utkali v rozhodující bitvě.
Rudé armádě velel obávaný Gonta z takských lesů,
v čele Modré armády stál staršina suzuských lesů Seizaemon.
Málo se to ví,
ale když poblíž nejsou lidé,
chodí mývalovci po nohou, zrovna jako to vidíte tady.
Boj to byl těžký, ale krátký.
Do boje, tanuki z lesů u Taky! Do boje, tanuki z lesů u Suzu!
Ať vyhrají modří, nebo červení, všichni stejně prohrají!
Kdo prohraje, toho rozcupujeme!
Dnes prohraje Taka, Suzu zase zítra,
je to ale jedno, nemáme kam jít!
Kam se tanuki podějou?
Mývalovci nemají střechu nad hlavou!
Ať vyhrají modří, nebo červení, všichni nakonec budou ztracení.
Kdo prohraje, toho rozcupujeme!
Je to pro vyšší dobro,
mývalovců je příliš mnoho.
Čím méně jich bude, tím líp pro všechny!
Vy ostatní se ovládejte,
plození dětí odkládejte.
Kvůli dětem o všechno přijdete!
Váš domov se vytrácí a tak to prostě je!
Babi Oroku měla pravdu.
Zkáza, kterou mývalovci spatřili, je zcela ochromila.
Lesy ubývaly.
Kam až oko dohlédlo,
prostíralo se děsivé panorama holých kopců.
Tohle je šílenství!
Není čas na bojůvky!
V Japonsku v té době začínal zlatý věk hospodářského růstu.
Poptávka po bytech u Tokia raketově rostla
a divoké výstavbě padaly za oběť lesy i zemědělská půda.
Rostoucí město nahodile požíralo krajinu jako obrovský hmyz.
A v roce 1967 napadlo radní ještě něco lepšího:
vybudovat nové tokijské předměstí, Nové Město Tama.
Na plochu 3 000 hektarů se mělo přestěhovat přes 300 000 lidí.
Počítalo se s vykácením lesů, srovnáním kopců se zemí a zasypáním údolí,
s bořením statků a pleněním polí, s ničením starých hospodářství.
Tamské kopce se proměnily v obrovské staveniště,
na němž rostla modelová sídlištní noclehárna tokijských pracovníků.
Byl to největší urbanistický projekt v historii.
Lidi jsou ale něco, to se jim musí nechat.
Vždycky jsme je považovali za stejná zvířata, jako jsme my,
ale teď víme, že jsme se pletli.
Musejí být mocnější než bohové.
Jednou v noci se ve starém, opuštěném chrámu Manpuku
hluboko v lesích tajně sešly všechny klany mývalovců
ze všech tamských kopců.
Přítomní se jednohlasně dohodli,
že setkání povede ošó Curukame,
místní 105letý duchovní.
S ohledem na nynější těžkosti
se musíme vzdát svých nočních návyků
a být připraveni k akci v kteroukoliv denní i noční dobu.
Za mírného chaosu
se shromáždění dohodli, že je potřeba výstavbu zastavit.
A je rozhodnuto!
S tím se mývalovci vydali k domovu
a konkrétní postup nechali na klanových starších.
Stařešinové se nakonec rozhodli pro pětiletý plán,
v jehož rámci se mělo oživit zanedbané umění proměny
a zkoumat lidské pokolení.
Dále chtěli pozvat proslulé mistry proměn
z ostrovů Sado a Šikoku,
kde bylo toto umění nejpokročilejší. Měli vzdělávat mladé.
JAŠIMA – SABURÓ
Jenže s ohledem na těžkosti a nebezpečí,
které na dlouhé cestě za mistry hrozily,
nikdo dobrovolně jít nechtěl. Všichni dělali, že spí.
Nejspíš budeme muset počkat,
až si mladí to umění osvojí sami.
Souhlas!
Hamburgery z McDonald’s, které měly usnadnit diskusi,
přijali všichni s nadšením.
Hned poté rada starších dospěla k rozhodnutí.
OŽIVIT UMĚNÍ PROMĚNY ZKOUMAT ZVYKLOSTI LIDÍ
ZÁKAZ SKLÁDKY
Mít přehled o tom, jak se chovají lidé, bylo nanejvýš důležité,
a tak se tanuki rozhodli pořídit si televizi.
Umístili ji do svého hlavního sídla, do sálu chrámu Manpuku.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Televize vzbudila obrovský zájem.
Sál chrámu brzy přestával návštěvníkům stačit.
Všichni chtěli sledováním televize trávit den po dni.
Umění proměny vyžaduje vrcholné duševní soustředění.
Jeho podstatou je okamžitá proměna všech buněk v těle.
Je to ten největší zázrak přírody.
Nižší úrovně proměny jsou schopni tvorové jako chameleoni.
Skutečné umění proměny však ovládají jen mývalovci, lišky a pár starých koček.
JIN JANG UMĚNÍ PROMĚNY
Gonto!
To, že jsi schopen takové proměny, byť jen na okamžik,
dokazuje, že už činíš první krůčky, ať si to uvědomuješ, nebo ne.
Když budete pilně studovat a osvojíte si základy,
všichni se můžete naučit proměňovat! Alespoň teoreticky.
Předvedu názornou ukázku.
Nedáte si na hlavu list?
Listy jsou pro zelenáče.
Už je to dlouho.
A raz, a dva!
Mladí mývalovci pod vedením babi Oroku
dělali v umění proměny velké pokroky.
Všichni hořeli touhou se zdokonalovat.
Bravo, Šókiči!
- Mám tě! - Omyl!
A mám tě!
Mě lidské chování i lidi sami zajímali už od dětství.
Mývalovci se zpravidla k lidem nepřibližovali,
ale v mém nebožtíkovi otci toto pravidlo vzbuzovalo o to větší zájem.
Pečlivé pozorování lidí je základní předpoklad úspěšné proměny,
takže si otec nejspíš myslel, že mu pomůže, když bude lidem blíž.
Samozřejmě že někteří z nás v učení trochu pokulhávali.
A spousta mývalovců na studium proměny nestačila vůbec.
Umění proměny vyžaduje přísnou tělesnou i duševní disciplínu,
což mnoho mývalovců přirozeně odrazovalo.
Na rozdíl od lišek jsou tanuki spíš líní tvorové.
Vy tam!
Ponkiči!
Ať jsou z nás mnichové!
Proměna!
Sám jsem tehdy myslel na proměnu dnem i nocí,
zato můj kamarád Ponkiči
chtěl prostě jen žít jako obyčejný mývalovec.
...a tak došel poutník k soutěsce
a uviděl onu borovici.
‪Jako by jí vyrostla další větev.‬
Bylo to divné.
„Minule tam přece nebyla,“ dumal poutník.
Vtom se větev přehoupla na druhou stranu.
To už poutník nahlas pronesl:
„Takhle to taky nebylo, ten strom měl větve po obou stranách.“
A rázem vyrašily větve z obou stran borovice.
Hned nato se ozvala rána.
Něco spadlo! Co to podle vás bylo?
Tanuki!
Přesně tak! A proč spadl? Gonto.
Protože byl poleno, já bych nikdy nespadl.
Skvělý přístup! Sasuke, co myslíš ty? Proč spadl?
Pustil se kmene, protože předváděl dvě větve.
Výborně. Jaké je tedy poselství příběhu, Šókiči?
Nevyplatí se brát doslova, co lidi říkají.
Správně. My mývalovci jsme od přírody moc velcí dobráci.
Necháme se snadno unést. Pořád se chceme zavděčit!
Přesně to děláme špatně. Chápete?
Ano, ošó!
Tak teď něco zkusíme. Tanuki, tanuki, pojď si se mnou hrát!
Teď to nejde, zrovna se učím!
Přesně toho jsem se bál, nechali jste se unést.
Zatímco mývalovci se snažili pochopit lidi a učili se proměňovat,
přehoupla se zima do jara.
Rozkvetly slívy a ve vzduchu se vznášela láska.
Většina mývalovců však dbala rady babi Oroku a držela se zkrátka.
Plození dětí odložili do doby, než budou mít zase bezpečný domov.
Dámy potlačovaly mateřské pudy a neochvějně odolávaly,
když si je jejich nápadníci nemotorně namlouvali.
Obrovský plán výstavby se mezitím dal do pohybu.
Mizely lesy a země se vyhlazovala,
násobně přibývalo stavenišť.
Mývalovci, ovládaní směsicí vzteku a smutku,
takovým místům říkali „holokopce“.
Milý pane pošťáku, něco vám upadlo!
Umění proměny se začaly věnovat i některé dámy,
jelikož neměly rodinu, o kterou by se musely starat.
Když se v ženu či dítě chtěl proměnit jejich protějšek,
výsledek občas nebyl příliš uspokojivý.
Díky zapojení dam tenhle problém zmizel.
A některé si zase chtěly vyzkoušet proměnu v opačné pohlaví.
Dnes bych rád požádal pánské osazenstvo, aby zůstalo chvíli po vyučování.
Ošó Curukame jednoho dne uspořádal speciální přednášku bez přítomnosti dam.
Povězte mi, na čem teď sedíte. Co byste řekli?
Já vám to povím. Na mých varlatech!
Zabírají plochu přesně osmi žíněnek. A teď vám to dokážu!
Konečně nadešel čas, aby žáci otestovali své umění v praxi.
Probíhalo to podobně jako v autoškole:
Každému byl přidělen zkušenější partner,
kdyby došlo k nečekaným potížím nebo jejich podobu někdo prohlédl.
Umění proměny vyžaduje obrovské množství energie,
obzvlášť pokud má výslednou podobou být člověk.
Ty temné kruhy po očima
se mývalovcům dělají z únavy.
Dokonce i zkušení mistři proměny
s sebou tajně nosí speciální byliny,
kterými vmžiku doplní energii.
Jinak se nečekaně objeví ocásek,
a než se nadějete, jde po ulici mývalovec.
Nedávno tanuki zjistili,
že jako životabudič dobře poslouží i běžně dostupné energetické nápoje.
Ještě před dokončením studia umění proměn
museli žáci splnit poslední test:
poctivou prací vydělat aspoň 1 000 jenů.
Pomoc!
Někteří se domluvili a střídavě předváděli téhož člověka.
Jak jsi na tom?
Jiní na sebe vzali podobu žebravého mnicha s miskou.
Dámy občas pracovaly v klubech a popíjely se zákazníky.
Jeden mývalovec vyhrál velké peníze díky nalezenému hracímu žetonu.
POKLADNIČKA
Jiný prohnaně vykradl chrámovou pokladničku,
ale odešel jen s pár drobáky.
Proměnou listů získal bankovky, ale babi Oroku ho okamžitě prohlédla.
Jasně jsem řekla, že proměna listí v peníze je zakázaná!
Gontův výcvik jednoho dne přerušila naléhavá zpráva.
Gonta okamžitě spěchal domů do takských lesů a musel čelit tragédii.
Skoro celý jeho domov, jak ho znal z dětství, smetla výstavba.
Gonta šílel zármutkem.
Utíkal zpátky do sídla
a přiměl Curukameho, aby svolal klanové starší.
Na setkání pak volal po násilné odvetě vůči lidem.
- S tím nemohu souhlasit. - Proč ne?
Ještě nedozrál čas, máme teprve první rok pětiletého plánu.
Všichni jsme zdárně ukončili výcvik, už toho spoustu umíme!
Co vy na to, babi? Myslíte, že jsou mladí připravení?
Je fakt, že základy zvládli, ale...
Ale co?
Chybí jim zkušenosti. Stačí jedna chyba a je po krytí.
Pověz, Gonto,
neztrácíš náhodou soudnost kvůli tomu,
jak to dopadlo v takských lesích?
Neovládá tě vztek?
Přísahám, že tak to není.
Mám na srdci dobro všech tanuki v celé Tamě.
„Dobro všech“? Co tím myslíš?
Nezapomínejme, že právě Gonta chtěl zabrat suzuské lesy!
Zmlkněte!
Je jedno, jestli se k nám přidáte, my z Taky se stejně vrhneme do akce!
Jestli je Gonta takhle odhodlaný, tak já mu pomůžu!
I ty, Šókiči?
Děkuju!
Teď už nás nikdo nezastaví!
Ne tak rychle!
Nesnažte se nám to rozmluvit, babi!
Jen pro tentokrát vás naučím speciální techniku.
Jestli ji zpackáte,
vrátí se vám původní podoba až za pět dní.
Tak ven s tím. Co to je?
Mrtvá liška!
Pom Poko, 32. rok, léto.
Deset mladých dobrovolníků pod vedením Gonty z takských lesů
se vydalo zúročit nově nabytou schopnost proměny.
Provedli sérii zoufalých útoků ze zálohy.
Konečně se proti lidem aktivně bránili.
- Už jedou! - Jsou tady!
Můžeš, můžeš!
Dokázali jsme to!
Na staveništi přibývá nehod.
Asi v půl třetí odpoledne postihla výstavbu Tamy pohroma.
V důsledku četných sesuvů půdy a nehod tři dělníci zemřeli a dva jsou zraněni.
Za oběť padl také jeden z rozestavěných domů.
PŘÍMÝ PŘENOS
Podle policie je příčinou nejspíš chabá viditelnost a deštěm podmáčená zem.
Rozsah a souběh nehod vyvolávají obavy,
že plán výstavby trpí zásadními problémy.
Někteří místní obyvatelé požadují, aby byl projekt přehodnocen.
Zarazte!
Myslím, že bychom měli
vzpomenout na ty nebohé dělníky,
kteří za tuto akci zaplatili životem.
Má pravdu.
Vzdejme čest nešťastným obětem minutou ticha.
Souhlas! Minuta ticha!
Modleme se!
Namo Amitábha...
Skvělá akce!
Koukněte, Gonta!
Hrdinové jsou doma!
Zvládli jste to, Šókiči!
Vy mladí jste do mých starých žil zase vlili naději.
A to byl teprve začátek. Dneska jsme se rozcvičovali!
Přátelé, vstoupili jsme do války!
Musíme zabít, rozdrtit a rozsekat tolik lidí, kolik jen budeme moci,
dokud z tamských kopců zase neodtáhnou!
Šókiči, řekni taky něco.
Vysaďme stromy!
Vysadíme spoustu našich oblíbených tomelů!
Semínko, semínko, výhonky vyžeň,
ať máme na kaki bohatou sklizeň!
Pryč s lidma!
Lidi patří pod nůž!
Dobře, to už by stačilo. Nejdřív oslavme tohle nadějné vítězství.
Mně něco dělá trochu starost.
A co?
Opravdu musíme vyhnat všechny lidi?
Samozřejmě!
Nemohlo by jich pár zůstat, aby to bylo jako dřív?
V žádném případě! Dvounožci jsou naši zapřisáhlí nepřátelé.
Je to škodná, musíme se jich zbavit jednou provždy!
Chápu. Taky lidi nesnáším, opravdu!
Někteří teda nejsou tak špatní. Vážně je nesnáším! Ale...
Ale co?
Když je vyženeme všechny, už nikdy na nás nezbyde žádná tempura.
Ani sardinky!
A kukuřice!
Hambáče! Donuty! Smažené kuřátko! Hranolky! Pizza!
Cítím to na jazyku!
Tak co ty na to, Gonto? Dovolíme pár lidem zůstat?
Asi to jinak nepůjde.
Sláva Gontovi! Dáme mu hopla!
Měsíc žlutý jasně září,
odráží se na oltáři.
Pojďme všichni, přátelé! Pom poko pom, pom, pom.
Ať celý svět vidí, co dokáže náš Curukame!
Pojďme všichni, přátelé, přijďte dneska k nám!
‎Pojďme všichni, přátelé, ‎přijďte dneska k nám!
Mluvčí vlády zdůraznil,
že pro obyvatele Tokia je výstavba Tamy naprostou nutností
a že dnešní nehody nijak neovlivní odhodlání vlády
pokračovat v ní i nadále.
Cože?!
Ubohý Gonta, hnací síla útoků,
nešťastnou náhodou utrpěl několik otevřených zlomenin
a vnitřních zranění, kvůli nimž mohl rok všemu jen přihlížet.
Gonto!
Odvysílaná reportáž uvrhla mývalovce do deprese.
Když ale televize začala přenášet debaty s místními obyvateli,
kteří se obávali božího trestu, tanuki měli zase důvod k radosti.
Přenášet džindžu možná byla chyba.
Jak to myslíte?
Třeba se těmi nehodami mstí bohové oné svatyně.
Je fakt, že došlo k přemístění mnoha soch Džizóa a řady svatyní.
Ano, což mě samotného znepokojovalo.
Žádal jsem stavebníky, aby před manipulací s nimi
vždy provedli řádný obřad, ale...
Pane profesore, co nám k tomu všemu povíte vy?
Duchovní bytosti jsou obvykle spjaty s určitým místem.
Pokud dojde k přemístění jejich příbytku, budou se pokoušet o návrat domů.
Když potom zjistí, že se vše změnilo, pochopitelně je to rozruší.
Řekl bych, že můžeme očekávat řadu dalších neštěstí.
Třeba ten les nakonec zachráníme.
Šókiči na nic nečekal a ostatní se hned přidali.
Když vlastník místního lesa před zahájením výstavby
přišel s jedním ze stavebníků na obhlídku,
s překvapením zjišťoval, kolik soch Džizóa v něm stojí.
„Raději si to ještě promyslím,“ řekl stavebníkovi nakonec
a lesy prozatím neprodal.
V jiné svatyni, která se měla přemístit,
se během obřadu jeden z mývalovců zjevil na střeše v podobě lišky,
která zde sloužila bohům.
Děsivé liščí skřeky ceremonii okamžitě ukončily.
Přemístění svatyně bylo pozastaveno
a místní obyvatelé sepisovali petice,
aby plánovaná silnice vedla jinudy.
Mývalovci byli na koni.
Všechny skupinky mezi sebou soupeřily
o co nejlepší gerilovou akci.
Pojeďte tudy!
Odejdi!
Seberte si to!
Odpadky a zbytky vezmeme s sebou.
Zbytky taky?
Zbytky tu nechte!
Stalo se něco, slečno?
Slečno, co vás trápí?
Nemám obličej!
Příšera!
- Venku... Viděl jsem... - Vraždu?
Ne, byla tam...
Žádná vražda? Tak nic.
Viděl jsem ženu!
- Měla snad pusu jako žralok? - Ne! Vůbec neměla...
Nevypadala nějak takhle?
To je ona!
Nevypadala nějak takhle?
Strašit lidi všechny mývalovce neskutečně bavilo.
Každý zásadní úspěch velkoryse oslavili.
Gonta, který to celé započal,
se však stále potýkal s následky zranění.
Jeho milující žena Otama o něj s láskou pečovala,
přesto ho rozčilovalo, že se sám nemůže bojů účastnit.
Upřímně řečeno, své spolubojovníky měl za bábovky.
Včera běžely skvělé zprávy,
speciální program „Příšery v Tamě“.
Vystoupil tam ten policajt, co jsme ho vyděsili k smrti.
Všichni se mu vysmáli. Ten se vztekal, že mě to málem rozsekalo!
Blbečku! A co jako? Myslíš si snad, že kvůli něčemu takovému
ten projekt zastaví?
Jestli chcete využívat umění proměny,
dělejte to jako já! Způsobujte nehody a zabíjejte!
- Ale ne. - Gonto!
Bylo to přesně, jak Gonta předpovídal.
Projekt nezastavili.
Řeky svedli do betonových koryt, všude zbudovali nové silnice,
po kterých vozili materiál,
a výstavba tisíců nových bytů byla konečně zahájena.
Podivné události na staveništích však sledovala všechna média
a dozvěděli se o nich lidé z celé země.
Mývalovci si byli čím dál jistější, že nakonec zvítězí.
Kámen, nůžky, papír!
Pom Poko, 32. rok, podzim.
Bylo na čase zvolit jedince, kteří budou vysláni na Sado a Šikoku
s cílem požádat o pomoc mistry proměny.
Pro cestu na Šikoku byl vybrán Tamasaburo z trollích lesů
a na Sado vyslali Buntu z mokřadů.
Za nejbližšího úplňku
se tito dva mladí tanuki rozloučili se svými kamarády
a v povznesené náladě se vydali vstříc každý svému cíli.
Strašnej smrad!
Ostatní nadále záškodničili na staveništích.
Proměňovat se je tak bavilo,
že skoro nepřemýšleli nad tím, jestli jejich akce mají smysl.
- Všechno zlé pryč! - Tati!
Opravdu takhle lidi vyženeme?
Nebo nás jednoho krásného dne prohlídnou?
Možná bychom po nich měli jít tvrději, jak říká Gonta.
Co na tom, když jich to pár nepřežije?
„Být, či nebýt, to je otázka.“
Kijo!
Co tady děláš?
Máš něco s krkem?
Natáčela jsem se kvůli tobě. Doufala jsem, že řekneš, jak mi to sluší.
Promiň.
A teď mám opravdu něco s krkem.
Moc ti to sluší.
Pozdě.
Myslím to vážně.
To je dobrý, ještě mi to moc nejde.
Jednou jeden tanuki z hory Potamoči...
Tahle písnička se všem líbí. Mně vlastně docela taky.
Znáš tu písničku „Odkud pocházíš“?
Znám, ale neumím slova.
Bylo to takhle...
Šel jednou jeden tanuki ze Senby, cestou potkal lovce...
Jeden lovec mi zastřelil dědu.
To je mi líto, to jsem nevěděl.
Nevadí. Děda neskončil v hrnci ani na pekáči.
Někdo zaplatil spoustu peněz za jeho kožich.
Ty máš taky krásný kožich.
Děkuju! Když to říkáš ty, je to milé.
Co si myslíš o té písničce?
Zpívával si ji můj táta.
Uměl to dobře s koulema.
To musel být ohromně zajímavý mývalovec.
Vždycky, když dozpíval, začal nám dětem dělat kázání.
O čem?
„Pamatujte, děti,
že i v té nejobyčejnější písničce
se zpívá o kruté povaze lidí.
Jak nás mývalovce loví, zabíjejí a jedí. Na to nezapomínejte!“
Pohrajeme si s koulema?
Umíš to s nimi?
Docela jo.
Tak já se nenechám zahanbit!
Odkud pocházíš? Z Higa. A kde je Higo?
V Kumamotu. A kde je Kumamoto?
Na Senbě. Šel jednou jeden tanuki ze Senby,
cestou potkal...
Šókiči, co ta tvoje akce Dvojhvězda, o které jsi mluvil?
Už se mi do ní nechce.
Byl to přece dobrý plán.
Klidně ho s tebou dneska uskutečním.
Jen my dva?
Bojíš se, že to nezvládnu?
O to nejde. Jen...
Tak to zkusíme. Určitě se nám to povede.
Dobře! S tebou po mém boku půjde jistě všechno jako po másle.
Nemůžu se dočkat!
To jsou ale roztomilé děti!
Právě jsme se vrátili z cesty ke hvězdám. Náš domov zmizel!
Letěli jste ke hvězdám?
Od rudookého Štíra až po křídla souhvězdí Orla.
Od smyček Hada až po čelo Malého medvěda.
Cestou mezi hvězdami rozséváme rosu a jinovatku.
Co to má bejt?!
Náš domov zmizel! Je nám zima!
Pane, kam se poděl náš domov?
Copak já vím? Netuším, o čem mluvíte.
Nikdo to neví! A teď už běžte!
Nebo zavoláme policajty. Zavolejte je někdo!
Co to vyvádíte?
Nejsou to děti, ale skřeti!
Skřeti?!
Skřítkové milí, nezlobte se na nás!
Počkejte, neodcházejte!
To se vyřeší! Chcete dostat přidáno? Prosím vás, nechte toho.
Už toho mám dost, jedu domů. Tohle místo je prokletý, nezůstanu tady.
Prosím, Suzuki.
Slyšel jsem, že Tokio nahání hrůzu, ale tohle je moc i na mě.
S tou výstavbou byste měli skoncovat.
Ať bohy, nebo démony,
někoho ten projekt zjevně vyvádí z rovnováhy.
Mývalovci měli zase důvod k radosti.
Toho večera uspořádali velkolepou oslavu.
Jako čestní hosté samozřejmě vystoupili hrdinové Kijo a Šókiči.
Dělnické ubikace potemněly a ztichly.
Jenže hned následujícího rána...
Zdálo se, že zásobárna dělníků nikdy nevyschne.
Bez ohledu na to, kolik jich tanuki vyhnali,
vždycky se našli další, kteří prázdná místa znovu zaplnili.
Místní obyvatelé spekulují,
že by mohlo jít o odvetu lišek a mývalovců.
To by nám to pěkně ulehčili!
Stačilo by pak tuhle problematickou zvěř vyhubit.
Mývalovci u obrazovky zůstali jako opaření.
Ty nehody ale skutečně nápadně připomínají staré lidové pověsti.
Není divu, že lidé k tomuto názoru dospěli.
Právě to však prokazuje, že se jedná jen o zákeřné fámy.
Jaký fámy! Viděl jsem je na vlastní oči!
Jistě, jistě.
V tom případě zajistíme, aby tato škodná byla zcela vyhubena.
Pokud zjistíte, že mývalovci tropí další neplechu,
dejte nám okamžitě vědět.
Jestli to ovšem prokážete.
Nejenom Šókičimu teď běželo hlavou,
zda samotné umění proměny bude na vyhnání lidí stačit.
Jak všichni víte, v období Eda zažívali tanuki zlatý věk.
Umění proměn se stalo
častým námětem malířů i spisovatelů.
Naneštěstí jsme se nedrželi nijak zkrátka
a nakonec jsme v lidech probudili zlost.
V moderních dobách nás loví kvůli kožichu
a naše chlupy využívají na výrobu štětců a zubních kartáčků.
Takhle se nám lidi mstí za naše výstřednosti.
Tohle si dobře zapamatujte:
Poslední desetiletí jsme žili v klidu,
protože jsme se drželi zpátky
a nevyužívali umění proměny příliš často.
Náš talent představuje dvousečnou zbraň.
Žádám vás všechny, abyste tuto techniku využívali zdrženlivě,
jinak na sebe přivoláme další vlnu lidské odplaty.
Oroku svým proslovem zchladila nadšení mladých.
Blížil se podzim,
kdy mývalovci potřebují hodně jídla,
aby si na zimu vytvořili zásoby tuku a vyrostl jim dlouhý, hustý kožíšek.
Mladí tanuki soustředili svou pozornost i um
na shánění potravy na zimu.
Jednoho dne na tamské kopce dorazil vyčerpaný návštěvník.
Neboj, my jsme taky tanuki!
Děkuju mockrát.
Vypadáš uštvaně. Odkud jsi přijel?
Z fudžinských lesů.
Ty rostou na Šikoku? Nebo na Sado?
Kdepak, jsou hned tady za horami.
Za našimi horami? Takže nepřicházíš ze Šikoku.
Omlouvám se, musel jsem vás zklamat.
Ale ne, jen čekáme na někoho z těch míst.
Co tě k nám tedy přivádí?
Teď konečně vím, odkud pochází všechna ta hlína,
která nám ničí lesy!
Mývalovec Hajaši vyprávěl,
jak se do fudžinských lesů nelegálně naváží tuny hlíny,
která znečišťuje říčky a způsobuje časté sesuvy půdy.
Místní tanuki i jiná zvířata se dostala do úzkých.
Bylo nutné zjistit, odkud ta hlína pochází,
a tak se Hajaši proměnil v člověka a vyskočil na odjíždějící náklaďák.
Umění proměny
však naneštěstí nepatřilo k jeho silným stránkám.
Rozkymácená korba a napětí z cesty ho ukolébaly ke spánku
a zase nabyl původní podobu.
Nejde jen o lesy u Fudžina, jinde je ničí taky.
Teď jsou všude skládky a golfová hřiště.
U nás v Tamě srovnávají kopce se zemí a my tím trpíme.
Pak tu hlínu odvezou do fudžinských lesů a trpíte tím vy.
Kdy tohle bláznovství skončí?
To, co jsem tady viděl, mi vyrazilo dech.
Myslel jsem, že ty náklaďáky přijíždějí odněkud z centra Tokia.
Ale tady jsme mezi kopci!
Jeden kopec strhnou a přesypou ho na jiný!
Nerozumím tomu, proč to ti lidi dělají.
Takže kdyby se nám podařilo výstavbu zastavit,
pomohlo by to i mývalovcům ve vašem lese.
To je slovo do pranice!
Moc vás žádám,
využijte své proměňovací schopnosti i pro záchranu našeho lesa!
Ani pro nás to není tak jednoduché.
Kdepak ten Bunta a Tamasaburo asi jsou?
Měli k nám přivést mistry proměny, aby nám mohli pomoct.
Ze Šikoku ani Sado však nepřicházely žádné zprávy.
Tamské kopce se ponořily do zimy.
Mývalovci uléhali k odpočinku,
na strašení ve vznikajícím městě se pozapomnělo
a média přesunula pozornost jinam.
Noviny plnily skandály celebrit
a špinavé politické pletichy.
Chrámovou zahradu zahaluje sníh,
zmrzlinová přikrývka padá po nocích.
Pojďme všichni, přátelé! Pom poko pom, pom, pom.
Pom Poko, 33. rok, Nový rok.
Na Nový rok tamské kopce nečekaně zahalila sněhová přikrývka.
Dělníci se povětšinou rozjeli do svých domovů
a užívali si svátky obklopeni svými blízkými.
Tlačíme! Do toho!
Koule se nám třpytí a zvolna kymácí,
vítr jim v tom nepomáhá, jdeme po práci.
Když to vidí naši malí,
napodobit se nás snaží.
Viděli jsme to na vlastní oči!
Parta mývalovců shodila bagr ze srázu!
Nevymýšlíme si!
Policie se domnívá, že dělníci, kteří zde zůstali přes svátky,
se nechali inspirovat četnými darebnostmi, které trvaly do loňského podzimu.
Sníh kolem místa činu však roztál
a bude obtížné zajistit stopy.
Doufám, že víš, co děláš, Šókiči.
Myslím, že to bude v pohodě.
Pitomej žertík.
Nesouhlasím.
Šókiči chtěl povzbudit ty, kdo neumějí měnit podobu.
Takhle se mohli podílet.
Co vy na to, ošó?
Podle mě se nic strašného nestalo.
Ošóova slova se potvrdila.
Ony tři dělníky pro nedostatek důkazů zase pustili.
Nikdo samozřejmě nevěřil, že by za nehodou stáli mývalovci,
a tak zůstal případ nevyřešen.
A pak se zase ohlásilo jaro.
Znovu začalo období lásky a námluv.
Mývalovci vedli cudný život už celý rok
a déle se držet nedokázali.
Vzduchem létala sladká slovíčka
a probíhaly námluvy, až i samotná obloha zrůžověla.
Hanako! Počkej!
Hanako!
Chůze už ti jde mnohem líp.
Hanako! Počkej minutku!
Tak si mě chyť!
Na všechny leze jaro.
Nejsme o nic jiní než květiny a stromy.
Sotva skončí zima a zasvítí na nás sluníčko,
začneme vysévat a pučet.
Pak konečně dozrajeme a neseme plody.
Musíme ale dodržet slib, který jsme dali babi Oroku.
Povedeme cudný život, dokud nevyhrajeme tuhle válku.
Ty jsi báječný, Šókiči.
Jsem tak šťastná!
Naše láska potrvá věčně.
Šókiči!
Udělali chybu.
Lásku doprovodila vášeň
a zanedlouho
se Kijo a Šókičimu narodila čtyři kouzelná mláďata.
SVATYNĚ KINČÓ DAIMJÓ
Tamasaburo
po mnoha strastech a útrapách
předešlého podzimu konečně dorazil na Šikoku.
Stačil ještě požádat mistra proměny Kinčóa VI. o pomoc,
a vzápětí zkolaboval a mnoho týdnů byl nemocen.
Kinčó měl naštěstí dceru Koharu, která o Tamasabura s láskou pečovala,
až se jako zázrakem vyléčil.
S příchodem jara se jejich pouto prohloubilo
a Koharu porodila Tamasaburovi tři mláďata.
V útrobách svatyně se mezitím radili ostrovní starší.
Shodli se na tom, že zarazit výstavbu v Tamě
bude důležité pro celé Japonsko,
aby se podobná věc nemohla opakovat.
Nemohli se však dohodnout, koho vyslat,
kdo se bude nadále věnovat šikokuským
a jak se vyhnout možným rozepřím o následnictví,
kdyby se někomu ze zúčastněných něco přihodilo.
Vyvstávaly stovky otázek, ale nikdo nenacházel odpovědi.
Venku je nádherně, a otec i ostatní pořád jen debatují.
Už to trvá šest měsíců.
Kdy konečně dospějí k rozhodnutí?
Doufám, že nikdy!
Tamasaburo, stačí pomyšlení na to, že bys jednoho dne
odešel zpátky do dalekých tamských kopců, a ze smutku mě rozbolí srdce.
Koharu, také sním o tom, že naše štěstí nikdy neskončí.
Nemusí to být přece jenom sen.
Zeptám se otce.
Požádám ho, abys tady mohl zůstat a stal se jeho následovníkem.
Zatímco Tamasaburo trávil dlouhý čas obtížným rozhodováním,
Bunta z mokřadů bloudil po polích a horách ostrova Sado
a hledal mistra jménem Danzaburo.
Prošel celou zemi křížem krážem,
ale znovu a znovu zjišťoval, že nikdo neví, kde se mistr zdržuje.
Tanuki z tamských kopců
se toho léta a podzimu potýkali s řadou ran osudu.
Jejich les se pod tlakem stavebních prací neustále zmenšoval.
Když v důsledku jarního vzplanutí přišlo na svět množství dalších hladových krků,
kvůli špatnému letnímu počasí neměli dostatek potravy.
Kaštanů ani kaki na podzim zdaleka nebyl dostatek.
Ti, kdo ovládali schopnost proměny,
vypomáhali sbíráním lidských potravin.
Ani to však pro všechna rostoucí mláďata nestačilo.
Nakonec tak z lesů vycházeli i ti,
kteří se proměňovat neuměli. Probírali se odpadky u lidských obydlí
a hledali cokoliv, čím by své potomky nakrmili.
To nevyhnutelně vedlo ke ztrátám na životech.
Mývalovci umírali na silnicích i v různých pastech.
Já už to dál nesnesu!
Nastal čas, kdy každý z nás musí připravit o život aspoň jednoho člověka,
i kdyby přitom padl!
Určitě už jsi v pořádku, Gonto?
Jistěže! Podívejte, jsem zdravej jako řípa!
Výborně. Kdy oslavíme tvé uzdravení?
Na oslavy není čas, babi.
Ještě než se rozhodneme, co dál, měli bychom počkat
na příchod mistrů proměny.
I ty, Šókiči? Jseš moc mladej na to, abys byl srab!
Mýlíš se. Lidi se nevyplatí podceňovat.
Pokud vyvoláme přímý konflikt, zničí nás.
Čekali jsme už dost dlouho!
Trpělivost. Vyslechněme si, co má Šókiči na srdci.
Navrhuji, abychom do příchodu mistrů přijali tři opatření.
Zaprvé zavedeme systém rozdělování jídla těm, kteří se neumějí proměňovat.
Jinými slovy přídělový systém.
Zadruhé zajistíme důkladné školení o bezpečnosti na silnici.
A zatřetí vytvoříme záchranné týmy pro mývalovce, kteří uvíznou v pastech.
Tak zní můj návrh.
Šókiči, zníš úplně jako člověk.
Kdepak! Jsem čistokrevný tanuki!
Detaily dořešíme později. Kdo s návrhem souhlasí?
Ruce vzhůru!
Souhlasíme!
Co to vyvádíš, Gonto?
Nic nevyvádím! Tohle je převrat!
Kdo se mi odteď postaví, toho moje osobní stráž zabije!
Jasný?
To jsou silná slova, Gonto.
Jakýpak „Gonto“? „Pane“ se říká!
Slyšte! Všichni víme, že lidi jsou nebezpeční.
Zvítězíme, jen když na ně zaútočíme bez ohledu na svou bezpečnost.
Dají se zabít. Jak se říká: „Myš v pasti je silnější než kočka.“
Co tím myslí?
Nevypadá jako myš.
Myslí tím, že zoufalství vede k vítězství.
Přesně tak. Myš zahnaná do kouta sebere všechny síly a kočku porazí.
My nejsme myši, Gonto.
K čemu je nám porazit kočku?
Když o tom tak přemýšlím, kdy já měl naposled dobrou myš?
Není nad myší tempuru.
Nejchutnější je fritovaná.
Podle mě nejlíp chutná v tempurovém těstíčku.
Ten křupavý smažený ocásek!
O čem to sakra mluvíte?!
Důležitý je... Myší tempuru miluju! A jak!
Vidíš to, Gonto. Dokážeme myslet jen na jídlo.
Myslím, že bude lepší počkat na mistry proměny.
Omlouvám se.
Nejspíš byla hloupost věřit tomu,
že by se naši mladí ovládali natolik, aby neměli potomky.
Tak to ne!
Namísto snižování počtu mývalovců musíme snížit počet lidí!
Zaplavili místa, která bývala naším domovem!
To oni sem vtrhli bez pozvání, musíme je vyhnat!
A zabít!
Vyhnat a zabít!
V tutéž dobu na jiném místě.
Taxi!
Zajdu všem říct, že jste tady!
Tamasaburo!
Přivedl jsem mistry ze Šikoku.
Tamasaburo! Tys to dokázal!
Přátelé, cestou k vám jsme viděli zpustošené lesy.
Přijměte naši upřímnou soustrast.
Večer bychom rádi promluvili k vám všem. Nemáme času nazbyt.
Pom Poko, 33. rok, podzim.
Šikokuské mistry přišli přivítat úplně všichni.
Krásně nám dnes svítí měsíc.
Vážení, jsem Tazaburó Hage z Jašimy.
Je mi 999 let.
Jak to, že Honšú ničí výstavba, zatímco Šikoku zůstává téměř nedotčen?
Je to proto, že my tanuki lesy úporně bráníme.
Lidi na našem ostrově vědí,
že pokud si nás rozezlí, neštěstí je nemine.
Konkrétně nás tři na Šikoku
uctívají v každé svatyni i chrámu.
Lidi se nám klaní.
Dovolte, abych se představil já.
Jsem Inugami Gjóbu,
vrchní velitel mývalovců z Macujamy.
Já jsem Kinčó VI., přímý potomek prvního správce svatyně Kinčó.
Rozhodli jsme se, že lidi z Tokia vystrašíme a vyženeme
pomocí operace Příšera.
Tato operace bude vyžadovat
bezprecedentní spojení duševní koncentrace,
kterou možná my tři nepřežijeme.
Pokud však tento plán dovedete do úspěšného konce,
je jisté, že lidi se vás znovu budou bát
a znovu získáte jejich respekt.
Výsledného lidského strachu a respektu budete moci využít k tomu,
abyste jednou provždy učinili přítrž té pekelné výstavbě!
Máme v zásobě řadu účinných triků.
Přivezli jsme s sebou loď,
která vás dopraví zpět do zašlého období slávy!
Všichni, kdo s námi nastoupí, dosáhnou požehnaných břehů!
Hurá!
Nádherný měsíc.
My tanuki tyhle měsíčné noci milujeme.
Pomodleme se k měsíci za úspěch naší plánované akce.
Souhlasíte?
Mývalovci začali okamžitě tvrdě trénovat.
Vše nejlepší k vašim 999. narozeninám!
Děkuju pěkně všem. Děkuju.
Mistře, zahrajte ještě příběh lučištníka Joičiho,
jak si ho pamatujete z mládí.
Jak je libo!
Čas dozrál.
Kykyryký!
Pom Poko, 33. rok, prosinec.
Konečně přišel den operace Příšera.
Mírně oblačno, bezvětří. Třináct stupňů Celsia, vlhkost 65 %.
Pro příšery ideální podmínky.
Proměna v příšery a skřety vždy patřila k silným stránkám mývalovců.
Teď však nestačilo čerpat energii jen z nitra jich samotných,
museli se obrátit též ke skryté energii kosmu:
k ohni, zemi, vodě a vzduchu.
Intenzita výcviku tanuki
pod vedením tří starších z ostrova Šikoku
se téměř nedá popsat slovy.
Všichni mývalovci, i ti, kteří umění proměny neovládali,
spojili síly, aby dokázali ovládat společnou energii.
Té noci splynul bojovný duch mývalovců
v jediný mocný plamen.
Jejich nadšení neznalo hranic a v příšery se proměnili mnohem dřív,
než dorazili k lidským obydlím.
Koukněte na to!
Co to je?
Nechť všechny stromy rozkvetou!
Průvod příšer!
Kdysi dávno jsem takový věci taky vídal.
Víš, co myslím, lišky s lampiony a tak.
Jo, to taky znám.
Vidíš ty jejich lampionky,
svítí v nich taková malá světýlka.
Vznášejí se vedle nich.
To by mě zajímalo, proč jsem je vlastně vídal.
Třeba to ty lišky fakt dokážou.
Těžko říct.
Ale vážně se zjevují.
Nejspíš si s člověkem jen zahrává mozek.
Všichni známe příběhy o liščích svatbách a liškách s lampiony.
Je to jako...
Prostě si s tebou zahrává mozek.
Máš jenom pocit, že je vidíš.
Máš recht, není možný, aby to tak doopravdy bylo.
Lidskej mozek je děsivá záležitost.
Člověk na něco myslí a hned to vidí před očima.
Ale není to skutečnost.
Tohle je ale skutečný dost!
To si s tebou jen zahrává mozek.
Konečně jsi doma.
Sačiko!
ÚCHYLEM SNADNO A RYCHLE
VEŘEJNÉ TOALETY
Hmota je prázdná!
Tvar je pomíjivý!
Letí zpátky!
Mistře Gjóbu!
To bylo skvělý!
Trochu jsem se bál.
To už je konec?
- Byla to zábava! - To ano.
Čas jít na kutě.
Tak jo.
Nezapomeň si vyčistit zuby!
Jako bych se právě probudila ze sna.
Taky mám ten pocit. Co to bylo?
Po tomhle budou létající talíře nuda.
Občas se něco prostě nedá vysvětlit.
Před dávnými časy, když macujamský klan ještě válčil,
zběhl Gjóbu k nepříteli a způsobil pád svého klanu.
Hluboce toho litoval
a zbytek života slibem zasvětil boji za spravedlnost.
Musíme se postarat o to, aby jeho smrt nebyla zbytečná.
Osvojme si jeho vznešené ideály a nepolevujme, dokud nezvítězíme!
Gate, gate, paragate.
Jednou jeden tanuki z hory Potamoči
opil se a proměnil, až přecházely oči.
Sláva operaci Příšera!
Mývalovci byli tak přesvědčení o svém vítězství,
že zapomněli sledovat televizní zprávy.
Policie a média hledají kohokoliv,
kdo dnešní tajemný průvod natočil,
ale zatím se nikdo nepřihlásil.
To ztěžuje snahu zjistit, co se doopravdy stalo.
Určitě jsem to natáčel, ale na pásce teď nic není.
Vůbec to nedává smysl.
Ta příšera se protáhla dovnitř tímhle otvorem.
Byla to hrůza! To by nikdo nenastražil.
V tomhle novém městě se opravdu děje něco podivného.
Rád bych se přestěhoval jinam, ale není to jednoduché.
Ve 12:20 uvedeme speciální pořad,
ve kterém se touto podivnou událostí budeme zabývat do hloubky.
Čím víc se tím lidi budou zabývat,
tím silnější nabudou přesvědčení, že nešlo o žádný přelud,
že se to skutečně stalo.
Až zjistí, že ta jejich věda a logika
na vysvětlení té záhady nestačí...
...užasnou nad tajemnou neproniknutelností vesmíru
a uvědomí si, jak bezvýznamná je jejich existence.
Všichni mě poslouchejte. Štěstí je na dosah ruky, pojďme mu vstříc!
Oslavujme!
Pijme, zpívejme, tancujme!
Potlesk pro mistra Hageho!
Následujícího dne se však stalo něco zcela neočekávaného.
Obrovský průvod, který včera prošel
rezidenční oblastí Tamy,
byl podle všeho propagační akcí zábavního parku
Říše divů, který v místě vyrůstá.
Policie předvolala k výslechu zástupce parku pro styk s veřejností,
které podezírá z pořádání průvodu bez povolení.
To nemyslí vážně!
Místní obyvatelé jsou však přesvědčeni,
že to, co včera viděli,
propagační akce být nemohla.
Tohle klidně zopakuj!
Ředitel společnosti, která bude Říši divů provozovat,
připustil, že šlo skutečně o reklamu.
Cože?!
MIMOŘÁDNÁ TISKOVÁ KONFERENCE
Hluboce se omlouvám za nepříjemnosti, které náš včerejší průvod způsobil.
Kdo to sakra je?
Chtěli jsme jen všem ukázat,
jak úžasná naše Říše divů bude.
Připadalo nám nejlepší vyjít mezi lidi s malou ukázkou divů,
které brzy budou moci v našem parku zažívat.
Coby ředitel Říše divů
za uspořádání této nepovolené akce přebírám plnou odpovědnost.
- Lhář jeden! - To je k smíchu!
Náš průvod
se naštěstí setkal
s ohromně pozitivním ohlasem.
Upřímně nás překvapilo, jaké nadšení mezi lidmi vyvolal.
I kdybych za naši propagační akci nakonec musel pykat ve vězení,
tenhle pozitivní ohlas stál za to.
- Co to má znamenat? - To myslí vážně?
Někde se musela stát chyba!
I kdybych za naši propagační akci nakonec musel pykat ve vězení...
Pitomec jeden!
Nenadálý vývoj událostí vyvolal mezi mývalovci paniku.
Zástupci Říše divů mezitím intenzivně pátrali
po skutečných organizátorech průvodu.
Na to už je pozdě!
Ať to stojí, co chce!
Zjisti, kdo to zorganizoval, a všechny je najmi!
Udělej jim nabídku, která se neodmítá. Zaplatím, kolik si řeknou!
Zorganizovali to tanuki.
Co prosím? Tanuki?
I kdyby to byli třeba tučňáci, je to fuk! Hlavně ať pracují jenom pro mě!
Moment, tanuki? Co to mělo znamenat?
Jen jsem žertoval.
Kdo jste? Jak jste se sem dostal?
Pustila mě vaše sekretářka.
Jmenuji se Rjútaro, mluvili jsme spolu po telefonu.
Je to trochu choulostivá záležitost.
Jestli s pořadateli toho průvodu vážně chcete spolupracovat,
nikdo jiný je k vám nedovede.
Dobře! Zaplatím sto milionů jenů.
Tanuki mohli jen užasle zírat.
Tenhle podivín jim vzal vítr z plachet.
Ta nespravedlnost je nejdřív rozlítila,
ale čirá beznadějnost situace
z nich brzy začala vysávat vůli bojovat dál.
Protože operaci Příšera se nikomu nepodařilo zaznamenat,
média se jí záhy přestala věnovat
a zájem veřejnosti rychle upadal.
Ty jsi lišák.
Vám skutečně nic neunikne.
Jmenuji se Rjútaro a ovládám umění proměny. K vašim službám.
Je mi ctí, že vás poznávám, mistře Kinčó. Hodně jsem toho o vás slyšel.
Svým předkům se rozhodně nevyrovnám.
Pověz, co tě k nám přivádí.
S úžasem jsem sledoval váš neuvěřitelný průvod.
Konečně se někdo dovtípil!
Bylo to zjevné.
Naprosto chápu, čím vším si musíte procházet.
Jako lišák si to asi umíš představit.
A nepřekvapilo mě ani to, co se stalo potom.
Co prosím?
Lišák Rjútaro by umluvil i mrtvého
a přesvědčil také Kinčóa, aby s ním jel do Ginzy.
Pozval ho do salonku jednoho z nejluxusnějších klubů.
Tudy, prosím.
Žádný strach! Všechny mé dívky jsou lišky.
Líbí se vám takhle,
nebo chcete lišky?
Mohou se proměnit i v tanuki.
Přejdu tedy hned k věci.
Tamští mývalovci nemají dobré vyhlídky.
Vymřou, stejně jako lišky.
Tak takhle tamské lišky dopadly!
Bohužel je to tak.
My, kteří se dokážeme proměňovat, dnes musíme žít takhle.
Mezi lidmi?!
Jinak se v tomhle městě přežít nedá.
Proto jsem vás sem pozval.
Doporučuji vám, aby mývalovci udělali totéž.
Tak moment!
Vím, že to pro vás musí být šok, ale uvedu vás do situace.
Jen začít znovu ve světě lidí nestačí.
Pohár hořkosti je nutné vypít až do dna.
Vaší největší nadějí je Říše divů. Začněte pro ně pracovat
a vyřešíte svou situaci jedním tahem.
To nemůžeš myslet vážně! Pracovat pro lidi, co nás zesměšnili?
Jen se nad tím zamyslete.
Mývalovci mají nejvyšší čas začít žít jako lidi.
To už je hotová věc.
Žít jako člověk vyžaduje spoustu peněz.
Jak takové peníze získáte?
Využijete svých schopností!
A kdo vám nabídne největší plat?
Právě váš nepřítel, Říše divů.
Podle mých informací dávají i štědré benefity.
Tohle je plat a tohle jsou benefity.
O tom, že jste mývalovci, budu samozřejmě vědět jenom já.
Dobrou chuť.
Při jídle si můžeme všechno v klidu promyslet.
Mistře Kinčó, ty blafy, které teď v Tamě jíte,
už vám určitě lezou krkem.
Musí to pro vás být těžké.
O to vůbec nejde.
Zajímalo by mě něco jiného.
Řekněme, že mývalovci schopní proměny budou žít jako lidi.
Co se stane s těmi, kteří proměnu neovládají?
Budou se o sebe muset postarat sami.
Jestli má váš druh přežít, musí se prosadit ti s nejlepšími geny.
My sami jsme museli své kamarády nechat napospas.
A oni vymřeli.
Je to tak. Bylo to těžké rozhodnutí.
To je tragédie!
Vy mývalovci máte štěstí, sníte všechno. Ne jako my lišky.
Ani ti z vás, kdo se neumí proměňovat, nemusí skončit špatně.
Mývalovci se mezitím snažili přijít na to,
jak se s touhle tíživou situací vypořádat.
K debatě se ale sešlo jen jádro skupiny.
„Máme v zásobě řadu účinných triků.“ Kecy v kleci!
Jak jsme my pitomci mohli věřit, že nám ti páprdové pomůžou.
To mi připomíná rčení:
„Neprodávej kožešinu dřív, než chytíš mývalovce.“
Podle mě by tenhle vývoj událostí nemohl předvídat ani sám velký Buddha.
Není správné svalovat vinu na mistry.
A o takových jako ředitel Říše divů lidi říkají, že je „prohnaný jako tanuki“.
Lidi jsou fakt divní.
Nějak moc řečí o lidech, Šókiči.
Chci tím jen říct, že se o nich musíme dozvědět ještě víc.
Houby! Je na čase vyzvat je na souboj na život a na smrt!
Ovládej se, Gonto.
Podle mě máme jedinou naději:
prozradit, že operace Příšera byla skutečně prací mývalovců.
Zbláznil jste se, ošó?
Lidem se ukázat nemůžeme, to je naše železné pravidlo.
Má pravdu. Kdyby lidi zjistili o průvodu pravdu, hned by nás pochytali.
Je to strašně frustrující!
Všechnu naši práci si přivlastňuje někdo jiný.
S tím se nedokážu smířit. Chci to vykřičet do celého světa!
Chci všem říct: „Ten průvod jsme uspořádali my!“
Ošó Curukame, co tedy můžeme udělat, aby tomu lidi uvěřili?
Musíme vydat veřejné prohlášení.
Zavolat do televize, rozeslat dopisy na všechny strany.
Budou si myslet, že si z nich někdo utahuje.
Pak by měl někdo z nás předvést v televizi názornou ukázku.
Nesmysl.
Lidi si budou myslet, že je to nahrané, a zase z toho bude potupa.
Tohle řečnění je k ničemu!
Debata se protáhla až do rána.
Jak jsem říkal, tohle řečnění je k ničemu.
Když přistoupíme k teroristickým činům,
jen tím lidi vyprovokujeme, aby nás vyhubili.
Vždyť říkám, že na to musíme tak, aby nás neodhalili.
Jenže pak nesvedeme nic opravdu účinného.
Já si myslím, že namísto zbrklých, roztříštěných akcí
bychom měli znovu spojit síly a přijít s další, ještě větší operací.
A kdo zaručí, že se situace nebude opakovat?
Stačí, když znovu potáhneme za jeden provaz.
Ty by sis jen hrál na pískovišti!
Jseš podělanej jak malá holka.
Pozor na jazyk, Gonto.
Takhle se o dámách nemluví.
Fajn. Ale kdyby byl holka, byl by přesně takhle podělanej.
Já se každopádně začnu připravovat na další operaci.
Jo? A kdo se k tobě přidá?
A kdo se přidá k tobě, ty chytrej!
Cos to říkal?
Blbečku!
Přestaňte!
Poslouchejte mě.
Existuje jediné řešení.
Musíme využít své schopnosti proměny,
stejně jako při operaci Příšera.
Dobře víte, jaký účinek na lidi naše operace měla.
Teď si ale všichni myslí, že to byla práce toho blba ředitele.
Co nám tedy zbývá?
Jak postavit vejce na špičku?
Takhle to vyřešil Kolumbus.
Skvělý!
Určitě máte geniální nápad.
Nastal čas, abychom začali žít jako lidi.
To snad ne.
Myslím to naprosto vážně, nedělám si legraci.
A co ti, kdo se neumí proměňovat?
Kde je ošó?
PROSBA JMÉNEM 808 TANUKI
Za Curukameho nepřítomnosti
se tanuki nedokázali rozhodnout, jestli Kinčóův plán přijmout, nebo ne.
Vzájemná soudržnost začala brát za své.
Operace Příšera zdržela tanuki od sběru potravy a většina se jich teď
vrátila k módu přežití. Gonta však začal svolávat přívržence.
Mistru Hagemu nejspíš věk zakalil mysl.
Všechny mývalovce, kteří nedokázali měnit podobu,
sdružil v buddhistickém tanečním kultu.
Žijeme ve světě chaosu na rozkymáceném člunu!
Vzývejme Amidu a tancujme.
Namu Amida bucu, tohle je náš konec
a ráj bude naší lodí.
Mistr Hage vždycky překypoval zdravím a moudrostí.
Tokio je strašné místo.
Kdybychom Příšeru provedli na Šikoku,
lidi by hned věděli, že za ní stojíme my.
Ve svatyních a chrámech by na nás čekalo desetkrát víc darů.
Mistře Kinčó!
Strašně rád bych se s vámi vrátil na Macušimu
a pokračoval ve studiu umění proměny.
Myslíš to vážně, Tamasaburo?
Ano.
Jsi připraven stát se mým následovníkem?
Ano, mistře Kinčó.
Konečně jsem se těch slov dočkal!
Neříkáš to ale jen proto, abys sobecky opustil své kamarády
a mohl se vrátit za Koharu?
Jistěže ne, mistře Kinčó. Jde o to...
O co jde?
O to, že jste přišel o podporu.
K čemu by tedy bylo tady zůstávat?
Ještě pořád můžeme pomoci.
Úžasná restaurace!
Majitel nešetřil penězi ani námahou, jen aby se vám tady líbilo.
Dokonale ohromující!
Tohle je lepší než Disneyland!
STO MILIONŮ ŠTĚSTÍČEK
Nejenže se tak mistr Kinčó pomstil Říši divů,
ale ještě mývalovcům zajistil obrovské finanční zdroje.
Ředitel Říše divů utíkal na policii a ohlásil,
že ho tlupa mývalovců okradla o sto milionů jenů.
Nikdo ho ale nebral vážně.
Stoupenci tvrdé linie v čele s Gontou
mezitím podnikali kroky proti dalšímu kácení lesa.
Ochranáři, poslouchejte!
Přestaňte nám bránit v hubení hadů a okamžitě odejděte!
Budete vystaveni trestnímu stíhání!
Pokud okamžitě neuposlechnete,
přinutíme vás k odchodu silou!
Gonta a jeho mývalovci však varování ignorovali.
Zablokovali policistům, lovcům a dělníkům cestu
a nepustili je ani o píď dál.
Obě strany držely pozice hluboko do noci.
Jestli je Gonta takhle neústupný, měli bychom mu pomoct!
Ty to neslyšíš? Jede sem pořádková policie, je pozdě.
Zajdu se tam podívat!
- Šókiči, stůj! Ať nechytí i tebe. - My jdeme s ním!
- Připraveni? - Ano!
I kdybychom v zápalu boje padli,
naše smrt zdvojnásobí odhodlání našich bratří v bojích pokračovat,
dokud jednoho dne konečně nezvítězí!
Naše velké koule ve větru se kymácí
sem a tam, tam a sem.
Amen
Speciální jednotky!
Gonto, počkej!
Jdeme na to!
Gonto!
Mývalovci využili svého nádobíčka k poslednímu, zoufalému útoku.
Tanuki. Tanuki!
V jiné oblasti tamských kopců se v tutéž chvíli pokoušel
televizní reportér navázat s mývalovci rozhovor.
Tanuki, ukažte se prosím.
Je jedno, jakou na sebe vezmete podobu.
Štáb stanice Světový telereportér stojí při vás!
Zatím to vypadá, že ukazovat se jim moc nechce.
Tanuki, tanuki, pojď si se mnou povídat.
Teď to nejde, nemám co jíst!
Ozvali se! Tak je to pravda!
Rádi bychom se od vás dozvěděli víc.
Ukažte se nám prosím.
Koukněte na ně! Opravdu to jsou mývalovci!
Opravdu jste ten průvod příšer zorganizovali vy?
Je to tak!
Předvedli byste nějakou proměnu našim divákům?
Jinak nám nikdo neuvěří.
Někteří z nás se proměňovat neumí.
Jestli nám seberou les, nebudeme mít kde žít!
Tanuki, prosím poslouchejte!
Když se neukážete, bude tahle reportáž vypadat jako habaďůra!
Jestli chcete, aby vám lidé věřili,
musíte se přijít ukázat.
Ošó.
Prosím vás, běžte k nim a všechno jim povězte.
Někdo se ukázal!
Kráčí ke mně porcelánový tanuki!
‪ÚČETNÍ KNIHA‬
Pane tanuki, co byste pověděl našim divákům?
My...
Ano?
Pokračujte, prosím.
Babi Oroku!
To my jsme ten průvod zorganizovali!
Tenhle les je náš domov.
Tak ho prosím neničte!
Mluvíme jménem všech místních zvířat.
Ten, koho jsme včera viděli, dnes už není mezi námi.
I toho, koho vidíme dnes Možná zítra odvane osud do dáli
Kdo ví, co s námi bude zítra,
už dnes všemi smutek zmítá.
Mistru Tazaburóovi Hagemu, poslednímu pamětníkovi bitvy u Jašimy,
bylo 999 let.
Teď už ale viděl dost a rozhodl se dát světu sbohem.
Za zpěvu triumfální písně mývalovci roztáhli jeho obrovská varlata
do nádherné lodě pokladů zdobené zlatem a lakováním.
POKLAD
Za zpěvu a tance všichni nastoupili na palubu
v očekávání odchodu ze světa bolesti a cesty k požehnaným břehům.
Běžní mývalovci si představovali ráj
a nastoupili, jako by šli na výlet.
Loď pokladů vyplula na řeku Tama a lehce se houpala v měsíčním svitu.
Nechala se unášet proudem, do hrdě napnuté plachty se opíral vítr.
Paluba byla plná,
plachta se větrem vzdouvala.
Hladina odrážela měsíční svit, zatímco proud unášel loď dál a dál.
Mývalovci si bubnovali na bříška
a bubnování je provázelo po celou snovou noc.
Oslavovali zvonci, šamiseny, flétnami i bubínky.
Loď vezla obří náklad zlata, stříbra a korálů.
Ti, kteří ji pozorovali ze břehu,
se s očima zalitýma slzami modlili, aby to nebyl jen rozkymácený člun.
Loď plula jako ve snu, okolo zamlžených lesů a polí.
Tanuki natahovali krk, aby spatřili Amidu, jenž jim kynul z ráje.
A tak loď pokladů doplula na onen svět.
Za zpěvu a tance tanuki přešli na onen svět.
Za zvuků zvonců a fléten přešli na onen svět.
Za zvuků bubínků a šamisenů, přešli na onen svět.
Přešli na onen svět a už se nikdy nevrátili.
Nad člověkem se nedá zvítězit.
Bunto! Jsi to ty?
Bunto!
- Tamasaburo! - Bunto!
Konečně ses vrátil!
Sasuke! Šókiči!
Našel jsi mistra Danzabura? Dojel jsi až na Sado? Viděl jsi mistra?
Nakonec jsem zjistil, že před lety padl za oběť lovcům.
Bylo to po válce, za potravinové krize.
Smutná zpráva. Těšil jsem se na něj.
Vedl sis dobře, Bunto.
Co se tady stalo? Byl jsem přece pryč jen tři roky.
Dělali jsme, co jsme mohli.
Všechno vypadá úplně jinak!
Teď se proměnila krajina, ne my.
- Chápeme, jak se cítíš. - Vážně to všechno udělali lidi?
Ano, úplně všechno.
To nemůže být pravda! Takovou proměnu zvládnou jen tanuki.
My a nikdo jiný!
Takže ti lidi nakonec byli tanuki!
Starý podělaný tanuki!
Vraťte nám naše lesy! Naše pole! Vraťte nám náš domov!
Nezkusíme to ještě jednou?
Můžeme využít poslední zbytky sil a vrátit všechno do původního stavu.
Uvidíme, kdo je v umění proměny lepší.
Jestli tanuki, nebo lidi.
To zní dobře! Ještě si všechno živě pamatuju.
Poslední gerilový útok, jdeme na to.
K čemu to bude? Už je stejně pozdě.
Stačí, že nám to zvedne náladu. Na ničem jiném nezáleží.
Koneckonců právě tahle hravost z nás dělá to, co jsme. Tanuki.
Mistře Kinčó, pomůžete nám?
Samozřejmě. I když do těch proměn možná vnesu trochu Šikoku.
Ponkiči!
Tady jsem! Mám svolat ostatní?
Přidáš se k nám?
Spolehni se!
Počkej na mě!
To je máma!
A Joččan! To je Joččan!
Joččane!
To jsme my, když jsme byli malí!
Koukni, tanuki!
Ti jsou roztomilí!
Jsou to tanuki, že jo?
Překvapuje mě, že je vidím tak blízko městu.
Počkejte, nechoďte ještě!
Jsou pryč.
Mohli jsme jim dát něco k jídlu.
Vážně umí měnit podobu jako v pohádkách?
Nakonec nás lidi porazili.
Nové Město Tama se stále rozrůstalo a my tomu nedokázali zabránit.
Roky ubíhaly, město zapadlo do krajiny
a stalo se z něj pěkné místo k bydlení.
Kopec, na kterém stával chrám Manpuku, je dnes vyhledávaná rezidenční čtvrť.
Ale myslím, že naše umění proměny
na lidi přece jen mělo dobrý vliv.
Jak se psalo v novinách, dbají o ochranu přírody
a ze zbylých částí města udělali parky,
„aby vyhověli mývalovcům“.
Pro nás ovšem tyhle parky přišly moc pozdě.
A stejně nejsou dost velké.
Někteří z nás se odstěhovali dál od města, do polí a lesů, které ještě zůstávají.
Tam už však samozřejmě žijí jiní mývalovci.
Výstavba a silnice si čas od času vyžádaly nejvyšší oběť
a život byl čím dal těžší.
Přistoupili jsme tedy k poslednímu kroku.
Je to tak.
Ti, kteří se dokázali proměňovat, se inspirovali liškami
a začali žít jako lidé.
Já dnes pracuju v kanceláři a moje žena Kijo v restauraci.
Pár tanuki se vrhlo na reality
a vydělává jmění prodejem lesů stavařům. Jsou stejní jako lidi.
Většinu z nás stres ze života ve městě unavuje
a nejradši bychom se vrátili do lesů.
Lidi mě fascinují. Žít jako oni chce velkou výdrž.
Občas někdo ten krysí závod nezvládne
a přežívá na ulici, jak se dá.
Ptáte se na Ponkičiho a další, co se neuměli proměňovat?
Vzali si k srdci krédo „žít přítomností“.
Výstavba ani nehody na silnicích nás nezastaví.
Žijeme svým životem, užíváme si každičký okamžik.
Plodíme potomky a příliš rychle umíráme.
Teď já!
Ponkiči!
Šókiči!
Tys přišel!
Kdys tu byl naposled?
Ve zprávách často říkají,
že kvůli výstavbě měst mizí lišky a mývalovci.
Rád bych, aby to lidi takhle nepodávali.
Některé lišky a někteří mývalovci samozřejmě mohou změnit podobu.
Většina z nás ale bohužel jen tak zmizet nedokáže.
A co ostatní zvířata?